Než existovalo světlo, zrodili se andělé.
Nejdříve byla jen temnota
a potom nebe ozářily nádherné bytosti.
Bylo to dokonalé.
Netrvalo to dlouho.
Lucifer se proti Bohu vzbouřil.
Ráj se rozdělil na dvě časti a začala válka.
Každý anděl si musel vybrat.
Posvátnost nebe a nebo chaos, který vládl venku.
Jeden anděl odmítl,
protože věřil, že jediná věc, za kterou se vyplatí bojovat,
je síla, které teď říkáme láska.
Vyhnaný z nebe ale nepadal sám.
Každý anděl, který si ještě nevybral...
padal v záblesku hněvu Všemohoucího.
Tohle jsou padlí andělé vyhnaní z nebe,
kteří se nyní toulají po Zemi, dokud rebelující anděl nezanevře na lásku
a nevybere si stranu.
To bylo tehdy a tohle je nyní.
- To je ono? - Musí být.
Miluji tě.
Dítě moje, kéž bych věděla, jak ti pomoct.
- Budu v pořádku. - Tady máš.
Je to drobnost.
Chci, abys měla co otevřít na narozeniny.
Děkuji.
Miluji tě.
Ahoj, tati.
ZAKLADATEL COLIN HENRY BANCROFT
Vítejte v internátní škole Meč a kříž.
Přes 75 let jsme sloužili mladistvým,
kteří kvůli sociálním a nebo emocionálním problémům, kterým čelí...
...nebyli schopní uspět v tradičním akademickém prostředí.
Meč a kříž poskytuje vzdělání jako přípravu na vysokou školu,
zdravotní služby na nejvyšší úrovni
a Verson-Richmond program, který se soustředí na osobní růst.
- Kam s ním? - Támhle, hned přijdu.
Zahrnuje...
Šermování, plavání a využití naší celosvětově známé Fowlerově knihovně.
Filozofie našeho zakladatele je založena na základních principech...
...odvaha, integrita, důvěra a otevřená mysl.
Vyložte vaše rizikové předměty.
Rizikové předměty?
Alkohol, drogy, jakékoli zbraně, předměty a nebo oblečení na hraní,
hudební přehrávače, tablety, herní konzole, počítače...
- Mobily. - Ne, svůj mobil potřebuji.
- Zavolat si můžete jednou týdně na deset minut. - Žertujete?
Co to je?
- Nevím, je to dárek od... - Rizikový předmět.
- Nemám celý den, Randy. - Už jdu. Arriane!
Mohla bys Lucinde ukázat, kde jsou pokoje?
- Jasně, ukážu. - Tašku si vyzvedněte po obědě.
Povyprávěj mi o tvém víkendu, Came, jsem jedno ucho.
- Arriane. - Luce.
Budeme ho držet zkrátka.
Tahat ho znovu na soud není nutné, Bille. Víš, že se o to postaráme.
Budeme na něho dávat velký pozor.
- Od Cama se drž dál. - Ano? Proč?
Dělá problémy, nic dobrého.
Ukaž mi rozvrh.
Dobře, jsi s námi.
- S vámi? - Přípravka, držíme při sobě.
Většina děcek tady jsou totální magoři.
Mají štěstí, když se přes den nepomočí,
a nebo nezaútočí na učitele, protože jejich tužky nejsou rovně ostrouhané.
Neboj se, drží je jinde.
Všichni vážně padlí na hlavu jsou na třetím poschodí.
Je to jeden velký cirkus bláznů.
Tohle je můj pokoj, 208. Kde jsi ty?
- 313. - Utahuješ si ze mě, že?
Ty jsi...
No dobrá.
Promiň.
Povyprávěj mi o tvých halucinacích. Jak jim říkáš?
- Stíny. - Stíny.
A kdy začaly?
Když jsem byla malá. Měla jsem pět a nebo šest let. Nevzpomínám si přesně.
Pořád je vidíš?
Ne, už dlouho ne.
Řekni mi, Lucindo...
Proč si myslíš, že jsi tady?
- Zeptejte se soudce. - Četl jsem tvůj spis, vím, co si soudce myslí.
Čemu nerozumím je tvoje rozhodnutí.
Doktor Seagulls tvrdí, že když bereš svoje léky, jsi v úplném pořádku.
Žádné halucinace, žádná paranoia, žádné noční můry.
Nejsem šílená.
- Ne, to nikdo netvrdí. - Všichni to tvrdí.
Rozumíš, že když budeš užívat svoje předepsané léky, můžeš odejít?
Můžeš jít domů, zpět do své staré školy, být se svými kamarády.
- Nemám ráda, jak se po nich cítím. - Ano, ale pokud...
Pokud je odmítneš brát, musíš tady zůstat.
V soudem přiděleném léčebném zařízení a pod dozorem.
Raději budu sama sebou, i když tady mám být zavřená,
než předstírat, že jsem někdo jiný, jen abych zapadla.
Můžeš mít normální život.
Chudák malá, vůbec netuší, co ji čeká.
- Možná to teď bude jiné. - Víš něco, co já ne?
- Uvítala bych změnu, to je vše. - Dobře, okořeňme to trochu.
- Vsadím stravenku, že Luce shoří jako obyčejně. - Já vsadím pět.
- Arriane! - Co je? - Gabby? - Je to kruté, není to hra, Rolande.
Možná je.
A je to tady znova.
Mysl je samostatné místo
a sama může z nebe udělat peklo.
- Co to je? - Milton, Ztracený ráj.
- Jsi Lucinda Priceová? - Ano. - Jsem slečna Sophia, učím filozofii a náboženství.
Přišla sis pro knihy?
Matematika, anglická literatura, chemie, náboženství a dějepis.
Jedna chybí.
- Můžeš ji najít? Je ve speciálních edicích. - Samozřejmě.
Ráda jsem tě poznala, Luce.
Děkuji.
Ahoj.
Počkej.
Tohle ti spadlo.
Sakra, vyděsila jsi mě.
Dobře tedy.
Chudinko malá.
Spadla jsi? Jsi zraněná?
- Jsem v pořádku. - Ne, nejsi.
Celý svůj nechutný život jsi na tom nikdy nebyla hůř.
Neměla jsi sem chodit.
- Jestli jsem tě nějak urazila, tak mě to mrzí. - Je mi z tebe špatně.
Jsi nula, zamrkáš a přehodíš si vlasy a čekáš, že ti celý svět padne k nohám.
- Vždyť mě ani neznáš. - Vím, že si šílený vrah.
- Přestaňte! - Ty šílená krávo, všichni by se ti měli vyhýbat.
To bylo rychlé.
- Ona... - Neříkej mi, že ona začala.
Je mi to jasné, ale neměla jsi ji podporovat.
- Máte pravdu, mrzí mě to. - Bitky mohou být podnětem k vyloučení.
A pro tebe by to znamenalo přeřazení na státní psychiatrii.
- To chceš? - Ne.
Tohle je tvůj první den a zřejmě jsi ještě nečetla kodex pravidel,
dostaneš jen službu na dvoře.
A ty půjdeš se mnou.
Víš, že sem můžeš chodit jen s propustkou?
- Já jen... - Ale ne, jen jsem vtipkovala.
Bože, promiň.
Nebylo to směšné.
- Měla jsem těžký den. - Ano, vítej v Kříži a meči.
- Tohle místo je... - Šílené, jsem Pennyweather van Syckle Lockwoodová.
- Říkej mi Penn. - Dobře.
A ty jsi Lucinda Priceová, ale všichni ti říkají Luce.
Přeřadili tě z Doveru s průměrem 4,2. Působivé.
- Jak to víš? - Sakra, vím toho příliš?
- Tak trochu. - Promiň.
Víš, tahle škola je malá, miniaturní, nic se tu neděje.
Není to jako Dover a ty jsi nová, jsi moudrá a pěkná, takže budeš centrem pozornosti.
Dobré i zlé.
Super.
Víš ty co?
Já půjdu, nechám tě tady a když se na to později rozhodneš zapomenout,
vypusť z hlavy, jak jsem tě přepadla na záchodě s přespříliš informacemi,
když jsi chtěla být sama a kecala jedno přes druhé, protože si nemohu pomoct,
co se děje právě teď a dáš mi druhou šanci.
Tak já jdu.
- Penn? - Ano?
- Můžeš mi ukázat, jak se dostanu na pokoje? Ztratila jsem se. - Jasně.
Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
Co kdyby andělé právě teď chodili mezi námi na Zemi?
To je příběh padlých andělů.
Andělé, kteří byli vyhnáni z nebe a odsouzení žít s námi obyčejnými smrtelníky.
Vyhnaní proto, že si nevybrali stranu během Luciferovy války proti nebi.
Kdo mi řekne, o co v té válce šlo? Todde?
- Dobro versus zlo? - Ne, to je příliš jednoduché.
Lucifer byl oblíbenec Boha, jeho nejjasnější světlo.
- Proč se vzbouřil proti Bohu? Ví to někdo? - Odkopla ho holka?
Co se stalo s těmi ostatními anděly?
Ti, kteří se postavili na stranu Satana byli vyhnáni do pekla.
V nebi zůstali jen nejvěrnější.
Andělé, kteří si stranu nevybrali, byli vyhnáni, oni jsou padlí andělé.
A musí žít na Zemi.
Někteří z padlých andělů si zachovali svoji andělskou podobu,
kají se a čekají na svoji šanci na návrat do nebe.
Jiní se spolčili s Luciferem a vyžívají se ve zlobě a zmatku.
Ani jeden z nich nemůže tento svět opustit kvůli jednomu z nich.
Rebelujícímu andělu.
Odmítl se postavit na stranu obou, Boha i Lucifera,
a to jen kvůli jeho snaze o lidskou lásku.
Ostatní padlí andělé musí zůstat tady na Zemi,
dokud si nevybere stranu v jediné válce, která byla kdy vedená.
Ve válce, kterou každý den vidíme zuřit všude okolo nás.
Ale určitě jsi se o tomto učila už v nedělní škole.
- Ne, do kostela jsem nechodila. - Opravdu?
Ano, moji rodiče nevěří v Boha.
Takže nejsi pokřtěná?
Ne.
A má ta válka být ukončená?
Z teologického hlediska,
- pokud je ďábel stále naživu, proč by to nezkusil znova? - Skvělá otázka.
- Vsadil se ještě někdo? - Ano. - Jen tak dál, Rolande.
Luce, ty chudinko. Jsi v pořádku?
Co se tady sakra děje? Je někdo zraněný?
- Jsi si jistá? - Ne, opravdu, jsem v pořádku.
- Jaké je tam jídlo? - Není špatné.
- Co ti udělám, když přijdeš? - Cokoli?
Jaké jídlo jen chceš.
Rozhodně tvoje pomerančové palačinky se skořicí a šlehačkou...
- Trvá ti to. No tak, musím si zavolat. - Mami, počkej.
Mami?
- Mami? - Váš čas vypršel.
Nemůžu uvěřit, že musím čekat týden, než si s nimi budu moc promluvit.
- Nestihla jsem se s nimi ani rozloučit. - Můžeš použít můj čas v úterý.
- Ne. - Nepoužiju ho.
Jsem tady šest let. Každý, koho znám, je tady.
A každý, s kým chci mluvit, je v téhle místnosti.
A co tvoji rodiče?
Chtěla jsem se na to zeptat.
Jak jsem skončila tady?
Nemusíš mi to říkat, o nic nejde.
Když se moji rodiče rozvedli,
ani jeden z nich mě nechtěl mít na starosti,
tak se rozhodli, že nejlepší bude, když půjdu na internátní školu.
A když moje máma uviděla ten leták, kde děti jezdí na koních, plavou a tak,
hned se rozhodli, už nic jiné nehledali, zapsali mě a tady mě máš.
Takže nejsi kleptoman, depresivní maniak, anorektička ani se neřežeš?
Ne!
Moje diagnóza je o mnoho horší a obávám se, že neléčitelná.
Mám TNR.
TNR?
Tragicky nepochopených rodičů.
Ano, moji rodiče jsou nanic.
- Ale je tady bazén. - Je tady bazén.
To jako vážně?
Jen mi neříkej, že se Cam zabouchl.
Všechno se pro tebe může zkomplikovat.
Jen nezapomínej, pro koho pracuješ.
Danieli.
- Včera jsem ti neměla šanci poděkovat. - Není třeba.
I tak ti děkuji.
- Je tady jedna věc, za kterou sa stydím zeptat. - Tak se neptej.
Už jsem s tím začala, tak se zeptám. Zdáš se mi velmi povědomý.
Jako bych tě odněkud znala.
- Je to možné? - Ne.
Pamatoval bych si tě.
- Protože se mi zdá... - Musím jít, uvidíme se později.
Děkuji.
Ahoj, nováčku. Máš toho za těch pár dní za sebou dost, plánuješ už útěk?
Ano, uvažuju nad tím.
Dáš si snídaní?
- Zní to lákavě, ale jdu pozdě na hodinu. - Nač chodit pozdě.
Je to velmi dobré.
Odkud to máš?
Ukradl jsem to z učitelského bufetu.
Mají celkem dobrý kávovar na espresso.
- Jsi nepoučitelný. - To mi říkají všichni.
Nesouhlasíš s tím?
Vím, co mám rád.
A chceš to získat, i když porušíš pravidla.
Jestli ta odměna za to riziko stojí,
tak proč ne.
A co ty? V takové škole neskončíš, když dodržuješ pravidla. Jsi rebelka?
Jsem jen nepochopená.
Ne, vidím to.
- Máš jiskru. - Co tím myslíš?
Znamená to, že jsi člověk, který udělá to, co je správné a ne to, co mu přikážou.
Znamená to, že děláš problémy.
Myslíš si, že mě znáš?
Vm, co mám rád.
Musíme jít.
- Roland bude mít v pátek párty. - Ano? - Přijít mohou všichni, vezmi kamarádku.
- Dobře. - Setkáme se na konci týdne a vypustíme páru.
Díky.
- Ty nejdeš? - Už jsem to všechno slyšel.
Připravit. Začněte.
Co je tohle za hloupost?
Dát zbraně týnejdžrům na lécích, kteří jsou popudliví a naštvaní?
Stát. Dobře, změňte partnery. Sparksi, jsi na řadě.
Priceová, podíváme se, jestli ses něčemu přiučila.
- Pamatuješ, co jsem ti ukázal? - Ani ne.
Připravit.
Začněte.
Nebylo to tak špatné vzhledem na to, že to děláš poprvé.
Dobře, změňte partnery. Grigori, pojď sem.
Připravit.
Začněte.
Velmi dobré, ještě jednou. Připravit.
Začněte.
Grigori, zadrž.
Zadrž.
Oba přestaňte!
- Dávám tomu týden. - A co ty křtiny? Nemůže ji to nějak ovlivnit?
Detaily nejsou podstatné. Grigori si vždy něco najde, ale nikdy to nic nezmění.
Všichni se jen musíte uklidnit a akceptovat, že Luce zemře,
a ty, Daniel nebo slečna Sophie s tím nic neuděláte.
- Neříkalas, že jsi to nikdy nedělala? - Nedělala, moje tělo se pohybovalo samo.
Jako kdybych přesně věděla, co mám dělat.
- Bylo to divné. Zažila jsi to už? - Ano, zažila jsem to na trigonometrii.
Vše to do sebe zapadlo. Nejdřív jsem si myslela, že jsem génius,
ale potom jsem si vzpomněla, že jsme to probírali loni,
takže to není tak působivé.
Zabouchla ses do něho, co?
Ne, tak to není.
Teda možná je.
Mám jen pocit, jakoby jsem ho znala.
- Už velmi dlouho. - Ano, možná jste spolu chodili do školky a nebo tak.
Zeptala jsem se ho, jestli jsme se už potkali a řekl, že ne.
- A normálně utekl, bylo to divné. - Ano.
- Něco na něm nesedí. - Co tím myslíš?
- Tohle nesmíš nikomu říct, jinak se dostanu do problémů. - Neřeknu.
Přes přestávku pomáhám v kanceláři, co vím, že zní uboze,
ale ve skutečnosti je to svým způsobem celkem super a zábavné.
Randy si s počítači vůbec nerozumí.
Tak žádá mě, abych dělala ty nejjednodušší úkoly.
Jako najít složky na jeho ploše a nebo videa s kýchajícími ježky.
A to znamená...
Že mám kompletní přístup do všech studentských školních záznamů.
Podívala jsem se do Danielovy složky a je prázdná.
Nemá tam žádnou adresu, žádný kontakt na příbuzného, nic.
- Líbí se ti to? - Ano.
Všechny ty ostatní děti jsou stejné.
Něco mi na celé té skupině nesedí.
Nikdy nemluví o rodině a nebo své staré škole a sotva chodí na hodiny.
- A zdá se, že se znají. - Počkat, koho myslíš?
Daniel přišel jako první, objevil se tady na začátku minulého roku a potom Gabby.
- Ta vysoká blondýna, která se okolo něho pořád motá? - Ano, ta pěkná Barbína.
- A potom Arriane. - Ano, první den mi to tady ukázala.
A Molly, totální magor.
A Roland, který záhadně obelže každý jeho test na drogy.
A potom budoucí odsouzenec Cam, který přišel minulé jaro.
A slečna Sophie také. Přišla letos a ignoruje všechny kromě jejich oblíbenců.
- Co si o tom myslíš? - Netuším.
- Nemohu tomu uvěřit. - Čemu? - Jdu na jednu z Rolandových párty.
- Vypadáte úžasně. - Děkujeme.
- I ty. - Jako obyčejně.
To je od vás milé.
- Je špatné, že ji tak trochu nesnáším? - Proč?
Protože je dokonalá, navoněná, opálená, upravená blonďatá kočka,
která se pořád usmívá a právě teď líbá kluka, do kterého jsi zabouchnutá?
Ano, přesně tak.
Možná je to špatné, ale úplně to chápu.
Objednal si někdo alkohol?
Pořád se snažím přijít na to, jak jsi skončila tady.
- Pozval jsi mě, pamatuješ? - To jsem nemyslel.
My ostatní jsme průhlední.
Drogy, vandalizmus, deprese...
Nymfomanie.
Tak jak jsi ty skončila na takovémhle místě?
Možná nejsem takové neviňátko jak vypadám.
- Ahoj. - Ahoj.
- To je bunda s Flying Lotus? - Ano.
Jsi takový hipster.
Myslím to v dobrém.
Jakože se nesnažíš být trendová.
Ale jsi trendová.
Páni.
Říkali o mně všelico, ale tohle ještě ne.
- Děkuji. - To je pro mě? Super, děkuji. - V pohodě.
Takže...
- Máš ji z koncertu? - Ano, na živo je neskutečný.
- Viděla jsem ho v Nashvillu s Teebsem. - Nekecej.
- Teebs je nejlepší umělec po Dillovi. - Thundercat změnil můj život. - Pravda.
- Slyšelas remix Daylight? - S tou basou?
Přesně tak.
Ano.
Špatné vzpomínky?
- Myslíš na něho ještě? - Na koho?
Na toho kluka, kterého jsi zabila? Trevora?
Vysoký, pohledný.
Tedy byl, dokud se nezapletl s tebou, teď se už není na co dívat.
Odkud o něm víš?
- Vím toho o tobě hodně, šílená Luce. - Dej to pryč.
Vsadím se, že tě znám lépe než ty sama.
- Na někoho, kdo oheň nesnáší, ho tedy přitahuješ. - Stačilo!
Sklapni, Arriane, nebo ti udělám stejnou jizvu, jako máš na zádech.
Dej si pohov, Molly.
- Jsi v pořádku? - Ano, jsem.
- Co to děláš? - Jen se bavím s tvojí šílenou holkou.
Drž se od ní dál, slyšíš?
Zapomněl ses, Came. Vždycky chceš to, co nemůžeš mít.
- Teď bude moje. - Pusť mě.
- Mimozemšťané určitě existují. - Kde je Luce?
Nevím, myslela jsem si, že je s tebou.
- Dobře. - Tvoji pomoc nepotřebuje. - A kdo ji ochrání? Ty?
Uklidněte se, milenci. Jsme na párty.
- Najednou se cítím nějaká unavená. Asi se vrátím. - Mám jít s tebou?
Ne, nemusíš, zůstaň tady.
Haló?
Molly.
Molly, no tak, vím, že jsi to ty.
- Kde je Trevor? - Tak mě to mrzí.
- Co jsi udělala, ty magore?
Je to moje vina. Tak mě to mrzí.
Jaký byl tvůj první týden na této škole?
Dobrý.
Žádné incidenty, vize, noční můry?
Ne.
A co ty tvoje stíny?
To je dobře.
Dobře.
Co se děje?
Nic.
- Nemohu na to přestat myslet. - Na co?
Na ten pocit, že tě znám.
Neřešili jsme to už?
Ano, ale...
Nevěřím ti.
Něco mezi námi je a ty to cítíš také, že?
Dobře.
Máš pravdu, měl jsem ti to říct rovnou.
- Vím, že jsem se k tobě nechoval zrovna dobře... - Choval ses hrozně.
Ale musíš vědět, že to nebylo proto, že si něco udělala.
- Je tady jedno děvče. - Gabby.
Co? Ne, ne Gabby. Někdo jiný, jiné děvče.
Už nejsme spolu, ale...
Pořád ji miluji.
- Chci tím říct, že... - Trápíš se a lépe mi bude bez tebe?
Něco takového.
Není to tak jednoduché.
- Nemůžeš někomu říct, jak se má cítit. - Ano.
Chtěl bych, aby bylo všechno jinak.
Neodcházej.
Tak tady jsi. Bála jsem se o tebe, z párty jsi odešla bez rozloučení.
Co se děje?
Luce, stůj. Odpověz mi.
- Včera večer jsem měla zajímavý rozhovor s Molly. - Dobře.
Věděla o mně věci, které jsem nikomu neřekla.
- A? - Někdo s ní mluvil.
Někdo, kdo četl moje záznamy.
Ano, protože to dává smysl.
Zradila jsem tě a všechno jsem vykecala nelítostné a bezcitné násilnici,
která se nemyje a neumí se vyjadřovat a kvůli čemu?
Dvěma pírcingům a jednomu vězeňskému tetování zadarmo.
Myslela jsem si, že mi to projde, ale odhalila jsi mě.
Alespoň jsi to přiznala.
Co se děje?
- Četla jsi moji složku, ne? - Samozřejmě.
- Takže víš o... - Tvých stínech?
- Pořád je vidíš? - Ano.
- Vidíš je i teď? - Ne, ale odkdy jsem tady, se zhoršily.
A bojím se. Bojím se, že se někomu něco stane.
- Nebuď směšná. - Nejsem.
Trevor tam jen tak stál.
- Jen tam stál a kdyby... - Řekni mi, co se přesně stalo.
Trevor mě celý rok ignoroval a potom se mou na jedné párty začal flirtovat.
Pojď se mnou do chatky.
Alespoň jednou jsem se chtěla cítit...
...normálně.
- Dáš si něco na pití? - Jasně.
Slyšel jsi to?
- Trevore, jsi si jistý, že jsme sami? - Luce...
Uklidni se.
Ne! Slez ze mně, Slez ze mně!
- Co to sakra? - Musíme odejít. - Co se děje?
- Ne, ne! - Co je, Luce?
Stíny byly větší než obvykle.
A potom najednou všechno vybuchlo.
- Já jsem se nějak ocitla venku a Trevor ne. - Trevore!
- Kde je Trevor? Mluv! - Tak mě to mrzí.
- Co jsi udělala, ty pošuku?
Je to moje vina, tak mě to mrzí.
Trevore!
Je mrtvý, protože se mnou něco není v pořádku.
Jsem ráda, že chceš být moje kamarádka, ale měla by ses ode mně držet dál,
protože jsem nebezpečná.
Chtěla jsi, aby zemřel?
- Ne. - Snažila ses mu ublížit?
- Ne. - Tak potom to není tvoje vina.
Nemusíš být sama, Luce, potřebuješ kamarádku.
Chci ti pomoc.
- Proč? - Protože to kamarádky dělají.
Na minulé hodině jsme probírali, že to byla Luciferova pýcha,
která zapříčinila pád.
Ano, kdo to umí přeložit?
Ví někdo?
- Pýcha změnila anděle na démony. - Cože, Luce?
Pokora dělá z lidi anděle a pýcha změnila anděle na démony.
Máme mezi námi znalce latiny.
Ne, nikdy jsem...
Jen jsem si tipla.
Jak to souvisí s rebelujícím andělem?
Nebyla to jeho pýcha, jeho tvrdohlavá snaha o lásku,
která zapříčinila, že padlí andělé zůstali uvězněni na Zemi?
Arriane?
Už mě unavuje poslouchat vaše upravené zvrácené náboženské pohádky,
ve kterých podle vás byla láska vlastní rozhodnutí.
Dávej si pozor na jazyk.
Možná jste jen naštvaná, že si rebelující anděl vybral špatné děvče.
- Ven! - S radostí.
Raději budu celou věčnost hořet v pekle,
než ještě chvíli poslouchat ty vaše jedovaté a sobecké výmysly.
- To bylo super. - Ano, myslíte si, že ji suspendují?
Pochybuji, že zůstane i po škole. Těm dětem projde všechno.
- Zapomněla jsem si tam svetr. Najdu vás. - Dobře.
- Poslouchej mě, musíš dávat pozor na Cama. - O čem to mluvíš?
Nemyslím si, že ta socha byla nehoda.
Je v nebezpečí. Viděla jsem ho na poschodí těsně předtím, než se to stalo.
- Proč by to dělal? - Slyšel jsi ji. Není pokřtěná.
Musíme ji ochránit, je...
Promiňte, zapomněla jsem si svetr.
Promluvím si s ní.
Luce, počkej.
- Co? Co chceš? - Nic, napadlo mě, že bychom jsme se mohli spolu projít.
Jasně.
Co jsi dnes kreslil na hodině?
Nic, je to něco jako komiks.
Jaký typ příběhu?
- Zřejmě romance. - Má šťastný konec?
- Nevím. - Nevíš, jak skončí?
Ne, ještě ne.
Popravdě, neumím s ním pohnout.
Řekni mi, o čem je. Povyprávěj mi ho.
- Ne, to není dobrý nápad. - Ne?
Možná ti budu moci pomoct s koncem.
Dobře.
Je o klukovi a dívce, kteří se velmi milují.
Ale nemohou být spolu.
- Proč? - Kvůli kletbě.
Každých sedmnáct let se potkají a zamilují se.
A když jsou nejšťastnější, dívka zemře.
Takže je to tragédie?
Co se stane tomu chlapci?
Čeká, nestárne ani se nemění.
Pořád je zamilovaný.
- Roky přejdou a nakonec se vrátí. - Ta samá dívka?
Ne, změnila se.
Má nové jméno, novou rodinu.
Jeho si nepamatuje, ale on ví, že je to ona.
Je to její duše.
- Reinkarnovaná. - A zamilují se?
Vždycky.
Vždycky je to trochu jiné,
dojde k tomu různě, ale konec je vždy stejný.
A potom stačí jen polibek a je pryč.
Kdo je proklel?
Sám Ďábel. Záviděl jim jejich lásku, tak se ji snažil zničit.
- Něco se musí dát udělat, ne? - Zkusil všechno.
Zkusil ji hledat.
Zkusil se jí vyhýbat.
Snaží se vyhnout zlomenému srdci, ale kletba si ho vždycky najde.
Ta dívka z tvého příběhu...
Tu jsi myslel v bazénu? Tu, kterou pořád miluješ?
Ona je mojí inspirací, ano.
- Tahle dívka? - Co...
Dobře, dostala jsi mě...
Používal jsem tebe jako její současnou reinkarnaci.
Má to být v Paříži.
V roce 1723, je to hloupost.
Proč mě?
Protože jsi překrásná.
Ale oči jsem nevystihl.
Vždycky jsi měla něco v očích.
- Co se děje? - Nic.
Řekni mi o tom místě, byl jsi tam už?
- Záleží na tom? - Ano. - Proč?
Ještě nikdy jsem necestovala, neodjela za hranice.
Ale vím, že napravo je kavárna a vím, že je tam po dešti cítit jasmín.
A vím, že ten stařec, který kavárnu vlastní je hodný na svého psa
a krutý ke své ženě a vím to, protože jsem tam byla.
A byla jsem tam s tebou.
- Luce, no tak. - Ne...
Neříkej mi, že jsem šílená.
Luce, je to kresba, je to jen příběh. To je vše.
Lžeš.
Chtěl bych ti říct, co chceš slyšet.
Promiň.
Foukni.
- Všechno nejlepší, Luce. - Odkud to víš?
Přála sis něco?
- Nemohu ti to říct, jinak se nesplní. - To nic.
- Vím, co sis přála. - Ano?
- Co jsem si přála? - Odpovědi, chceš pravdu.
Přijď v osm do tunelů a všechno ti řeknu.
A Luce...
Obleč si něco pěkného, oslavujeme.
VŠECHNO NEJLEPŠÍ K 17. NAROZENINÁM S LÁSKOU, MÁMA A TÁTA
To je ale pohled.
- Je tvoje? - Dnes večer.
To se ti jak podařilo?
Roland má na to talent. Cokoli chceš ti sežene.
Budu toho litovat?
To zjistíš jen jedním způsobem.
- No pojď. - Ani náhodou, já řídím.
Opravdu chceš začít večer tak, že řekneš dívce ne?
No dobře.
- Co tady s tebou dělám? - Oslavuješ.
Jsi v tom dobrý. Vždycky, když se tě na něco zeptám,
- šikovně se vyhneš odpovědi. - Tak to není.
Tady je příklad. Kde jsi vyrůstal?
Vidíš? Proč mi nechceš o sobě nic říct?
Protože se dobře bavím a nechci to pokazit.
- Je to až tak špatné? - Upřednostňuju tohle.
Slíbil jsi mi odpovědi.
No tak, Luce, máš narozeniny.
Určitě chceš i něco jiné.
- Co to děláš? Přestaň! - Říkal jsem ti, aby ses k ní nepřibližoval.
- Danieli, co to děláš? Přestaň! - Protože ti na ní tak moc záleží?
- Přestaňte! - Ne, protože vím, čeho jsi schopný.
- Pořád pracuješ pro Lucifera. - Proč jí to neřekneš, Danieli?
- Vše jí řekni, chce znát pravdu. - Nepřibližuj se k ní!
Tobě do toho nic není.
Nevím, co se to tady děje, ale se mnou to nemá nic společné.
Nikdy jsem nevěřila tomu, že ti je souzená určitá osoba,
ale moje vize a pocity jsou tak skutečné.
Je to něco jako moje minulé životy, nevím.
A všechno nějak souvisí s Danielem, ale on mě odhání.
A Cam také něco skrývá. Tak co myslíš?
Myslím, že od tebe nebylo pěkné, žes mi neřekla, že máš narozeniny,
ale jsem ochotná na to zapomenout, protože tohle je hrozně zajímavé.
Věříš v reinkarnaci?
- Ne, vůbec ne. - Také jsem v ni nevěřila, ale...
Musí se to dát nějak vysvětlit.
Možná ti mohu pomoc.
Co to děláš?
- Potřebujeme ještě něco. - Co?
Jak víš, který pokoj je Todda?
- Jak to funguje? - Máte ty fotky z ročenky?
Todd vypracoval jeden super algoritmus na rozpoznávání tváře.
Není to jen moje práce, vyvinuli ho v Carnegie Mellon,
- ale já jsem ho trochu upravil. - Je tak skromný.
Promiň.
Chvíli to potrvá.
Prohledává to.
Luce, haló? Něco máme.
Všimněte si toho jména. Musí být příbuzní.
- Co... - Do... - Prdele.
- Vytiskni to. - Jdu pro to.
Todde, doufám, že to umíš nějak vysvětlit, protože já jsem v koncích.
Já vážně netuším.
Miluji tě.
Podívejme se, co ještě najdeme.
Děje se to zase.
Ne.
- Nechte mě na pokoji! - Luce? Jsi v pořádku?
Luce?
Penn! Musím najít Penn!
Penn, kde jsi?
- Penn! - Musím najít Penn!
- Ne! - Penn!
Penn!
Na naší ošetřovně poskytujeme stejnou péči jako v nemocnici.
- Chci ji vzít domů. - Rozhodnutí soudce bylo jasné.
- Musí zůstat pod lékařským dohledem. - Jak dlouho?
Dokud nebude stabilní, měli byste si odpočinout.
Zavoláme vám do hotelu, kdy budete moc Luce navštívit.
- Nemohli jsme nic udělat. - To odmítám přijmout.
- Mohla jsem ji varovat, být u ní. - To by nepomohlo. - Na tom nezáleží.
Potřebuje nás a my jsme ji zklamali.
- Vyšetřuje se to jako zločin? - Momentálně ne.
- Ten oheň způsobil blesk. - Je to jen předběžná příčina.
Vzhledem na podobnost s předchozím případem ji rozhodně chceme vyslechnout.
Nebudete s ní mluvit bez přítomnosti našeho právníka.
Sešli jsme se tady dnes, abychom oplakali ztrátu drahého přítele,
dobrého a velkorysého, jehož život byl příliš krátký,
jeho tragické úmrtí je pro nás velkým šokem.
Vždycky si ho budeme pamatovat jako dobrého a velkorysého přítele,
jako někoho, koho společnost nám vždycky dělala radost.
I když dnes nás pochopitelně přemáhá smutek,
žádám vás, abyste měli víru v to, že časem...
...nás naše bolest posilní.
A bude testamentem,
jak velmi nám na Toddovi záleželo a záležet i bude.
Nebyl jen milovaným synem,
ale i dobrým a velkorysým přítelem.
Musíme změnit náš smutek v něco, co nás posilní.
Tak jeho život oslavíme a zachováme jeho památku.
Šel jsi na jeho pohřeb, i když jsi to byl ty, kdo ho zabil?
- Vím, že jsi za tím. - O čem to mluvíš?
Ta socha, oheň v knihovně, snažíš se ji zabít.
- To je tvoje práce, Dane. - Neopovažuj se...
Co se děje, Danieli? Bojíš se menší konkurence?
- Moje city k ní jsou skutečné. - Teď je jiná, zaslouží si víc.
- Pokud se k ní přiblížíš... - Tak co?
Kolikrát se ještě chceš dívat jak umírá?
Miluji tě.
Luce.
- Penn. - Luce.
Todd?
Mrzí mě to.
Tak mě to mrzí.
- Je to moje vina. - To neříkej.
- Je to pravda, stíny byly stejné... - Přestaň, dobře?
Ty jsi to nezpůsobila.
Nechci to slyšet.
Dobře.
Tak mě to mrzí.
Přála sis něco?
- Minulé životy, osud. - Chceš pravdu.
- Ona si ho nepamatuje, on ale ví, že je to ona. - Stačí jen polibek.
Luce, ne! Políbíš ho a zemřeš.
- Kdo je proklel? - Sám Ďábel. - Danieli, ne!
Luce, ne.
Zemřeš, zemřeš.
Cítíš se lépe?
Bolí mě celé tělo, ale žiju.
I to je něco.
Vzpomínám si.
- Na co? - Na všechno.
Na ten oheň.
Jak jsi mě nesl.
- Ve tvém náručí jsem si připadala, že... - Blouznila jsi.
Možná.
To není vše, na co si vzpomínám.
Vzpomínám si i na tohle.
- Pamatuji si den, když jsme tohle fotili. - Co tím myslíš?
Stačilo.
Vím, co vím.
Celý můj život mi lidé říkali, že jsem šílená.
- Luce. - Zjistíme, jestli měli pravdu.
Ne, Luce, pojď dolů.
Ne, Luce.
Ne!
Vždycky jsi to byla ty, Luce. A vždycky budeš.
Luce?
Já jsem ti to dala.
Bylo to dávno.
Jak je to možné?
- Je to v pořádku. - Všechno zlé, co se mi stalo, bylo jen kvůli nim.
- Ne, nemohou ti ublížit, jen pozorují. - Ty ohně, zabily Trevora.
Luce, tvoje stíny ohně nezpůsobovaly a ty také ne. Jmenují se Hlasatelé.
Podívej.
Představ si je jako okna do minulosti,
které přitahují nejdůležitější momenty tvého života.
Co to vidím?
Naše společné životy.
Milujeme se už tisíce let.
Luce, všechny tvoje vize jsou skutečné.
Takže jsme se reinkarnovali?
To ty. Já jsem...
Anděl.
Jsem jedním z padlých andělů.
Přestaňte, nedělej to, Luce.
Pokud ho políbíš, tak zemřeš.
- Proto jsem se tě snažil ignorovat, ale nemohu. - Tys jí to neřekl?
- Tak mě to mrzí. - Neskutečné, jsi neskutečný.
Proč? Nerozumím proč.
Kletba je můj trest, protože jsem si nevybral stranu.
- Luce, neposlouchej ho. - Je to tak, Luce, vybral jsem si tebe.
- Vybral jsem si lásku. - Ty příběhy...
Neposlouchej ho, Luce. Pokud ho políbíš, tak zemřeš. Viděl jsem to už tisíckrát.
- Tentokrát je to jiné, slibuji. Je to jiné. - Je lhář, Luce.
- Zůstaň se mnou, já tě ochráním. - Viděla jsi moji pravou podobu.
- Je to jiné. - Já tě ochráním. - Může to být naše šance.
- Prosím. - Luce, já ti mohu nabídnout budoucnost, život.
Nemůžu tě znova ztratit.
Vím, co chci.
Ne, ne!
Jsem pořád tady.
Myslíte si, že jste zrušili kletbu? Netušíš, v jakém je nebezpečí.
- Lucifer ví, že není pokřtěná. - Nerozumím. Řekni mi proč.
Zrušil kletbu kvůli sobě, ne pro vás. Přijde si pro ni.
A Daniel tě nebude moci ochránit, Luce, ale já ano.
Se mnou je v bezpečí.
Všechno má přirozený pořádek, Danieli, nemůžeš si dělat, co chceš.
- Máme mezi námi zrádce. - Rolande, Molly!
Luce, pojď se mnou!
Dávej na ni pozor. Musím se vypořádat s Camem.
Nechci, aby nás sledoval.
- Zavedeš Lucifera přímo k nám. - Všichni jsou andělé.
- Nevezmeš ji k Luciferovi. - Už pro něho nepracuju.
Lháři!
To ty ji ohrožuješ, Danieli.
Netvař se, že ti na ní záleží.
Kam jdeš?
- Já ji ochráním. - Nepřibližuj se k ní!
- Co to sakra? - Zavřete dveře, je zákaz vycházení.
Čekejte, dokud vám neřekneme. Zákaz vycházení, zavřete dveře.
- Neboj se. - Nebojím.
Nejsem tvůj nepřítel. Já se ji nesnažím zabít.
Tak kdo potom?
Luce, počkej...
To ona založila oheň v knihovně, to ona...
Penn?
Ne.
Ne!
Běž.
Luce, tvůj čas už nastal. Už mě nebaví čekat.
Skončí to hned teď.
Každý tvůj nádech brání Danielovi vrátit se do nebe.
- To ty jsi tou kletbou. - Luce!
Pojď sem.
Sophie, co jsi to udělala? Jsi Boží sluha.
Jsem, zuří válka. Věrní vojáci dělají, co musí.
- Včetně vraždy? - Nechápeš celkový dopad, nikdy jsi ho nechápal.
Kdyby nežila, musel by sis vybrat stranu.
A pořádek by byl obnovený.
Zabila Penn, nechápu, proč to udělala.
Je fanatička, Luce. Bojuje za Boha, ale přestřelila.
Proč Sophia zabila Penn? Proč se snažila zabít mě?
Nejsi pokřtěná, jestli zemřeš, tak už navždy.
Sophia si myslela, že když budeš mrtvá, nebudu mít důvod zůstat na zemi
a vrátím se do nebe, ale Cam měl pravdu, přijde si pro tebe Lucifer.
A proto tě musím vzít někam do bezpečí.
Znám jedno místo, mám tam přátele, oni nás ochrání. Musíme jít.
- Nemohu odejít, nemohu tady Penn nechat. - Postaráme se o ni. - Penn!
Vezmeme ji sebou. Prosím, běž.
Luce, vezmi ji sebou.
- Nemáme už čas, musíme jít. - Počkej, poslouchej.
Celý svůj život jsem hledala pravdu. Snažila jsem se zjistit, kdo jsem.
Proč jsem nikdy nezapadla do života, který měl být můj a teď se bojím.
Mám víc otázek než kdykoli předtím,
ale tohle je ono, tohle jsem já.
Sem patřím. Tady s tebou.
Miluji tě.
Věděla jsem to od první chvíle, kdy jsem tě uviděla.
Vždycky si vyberu tebe, Luce. Navždy.